Ujjonganak az antiorbánisták: nyertek a rendeleti kormányzással és árstoppal nyomuló antiszemiták!
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/07/W75sIB9vXt7vp1V0Qu-Q0d4F_v5CTwkthtP6UIn4knE/fill/276/155/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzcxNGZlNGM4YWI3NzRhMDZiZjFiYjQ5NDljM2EzZTM1.jpg)
Ilyen az, amikor senkit nem érdekel, kinek van harmincnál több százaléka! Francesca Rivafinoli írása.
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/07/W75sIB9vXt7vp1V0Qu-Q0d4F_v5CTwkthtP6UIn4knE/fill/276/155/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzcxNGZlNGM4YWI3NzRhMDZiZjFiYjQ5NDljM2EzZTM1.jpg)
Emmanuel Macronnak sikerült megakadályoznia, hogy a Nemzeti Tömörülés hatalomra jusson, ennek azonban súlyos ára volt.
Nyitóképen: Emmanuel Macron elnök és Gabriel Attal miniszterelnök. Fotó: AFP / Julien De Rosa
Az európai parlamenti választás egyik legnagyobb meglepetése az volt, amikor a rossz szereplést követően Emmanuel Macron francia elnök bejelentette: előre hozott voksolást ír ki. A két fordulót követően nehéz megállapítani, hogy mit nyert ezzel: olyan helyzet alakult ki, amelyben a három nagy tömb közül egyedül semelyik nem tud kormányozni, egymással viszont egyik sem akar. Macron elérte, hogy a radikális jobboldal ne kerüljön hatalomra, ez azonban egy olyan koalíció létrejöttével jár, amely mindennel szembemegy, amiben ő hisz.
Andrew Neil brit újságíró úgy fogalmazott a The Spectatornek: Macron elérte, hogy a jobboldal és a baloldal is olyan naggyá nőjön, mint még soha, „ez nem semmi teljesítmény egy állítólagos centristától”.
Bár a baloldal vitte el a legtöbb szavazatot, ez nem jelenti azt, hogy képes is lesz kormányt alakítani”
A francia választási rendszer kétfordulós, az első körben azok nyernek képviselői helyet, akik megszerzik a szavazatok több mint 50 százalékát. Ahol senki nem győzött, ott mindazok továbbléphetnek a második fordulóba, akik 12,5 százalék felett teljesítettek. Általában két jelölt jut tovább, idén azonban 306 körzetben is hárman maradtak versenyben. Az első fordulót a Marine Le Pen fémjelezte Nemzeti Tömörülés (RN) pártja nyerte meg, ami arra indította Macron centristáit, hogy szövetségre lépjenek a baloldali pártokból összeverbuvált Új Népi Fronttal (NFP). Le Penék legyőzése céljából több mint 200 harmadik helyezett lépett vissza. A politikai manőver olyan jól sikerült, hogy a második fordulóban az RN győzelem helyett 142 képviselővel csak a harmadik helyen zárt. Az akció mégsem Macron tervei szerint alakult, hiszen a győztes nem ő, hanem a baloldali szövetség lett 188 képviselővel.
Az NFP egy laza szövetség, amelyet az után hoztak létre, hogy Macron bejelentette az előre hozott választást. A blokk vezető pártja a szélsőbaloldali Engedetlen Franciaország (LFI), tagjai a szocialisták, a zöldek és a kommunisták. Az LFI vezető alakja Jean-Luc Mélenchon, aki a nyolcvanas évek óta szereplője a politikának. A forradalmi nyelvezetet használó Mélenchon nem riad vissza az uszítástól, és az eltelt negyven évben nem sokat változtak a nézetei: Amerika-ellenes, kedveli a kommunista diktátorokat, és nem kedveli az uniót. A politikus és pártja mindent az elnyomók és elnyomottak kategóriái szerint határoznak meg, és 2023. október 7. óta kiemelt programjukká tették az Izrael-ellenességet, a Hamasz terrortámadását pedig nem akarták elítélni. A palesztin ügy annyira az identitásuk részévé vált, hogy győzelmi beszédében Mélenchon azonnal megígérte a palesztin állam elismerését.
Emmanuel Macron e szövetség előretörését jobbnak ítélte a bevándorlás szigorítását és Franciaország szeretetét hirdető Nemzeti Tömörüléssel szemben. Ráadásul a baloldal egyik fő ígérete az államfő nyugdíjreformjának a visszavonása, amelynek átvitelét a törvényhozáson megszenvedte Macron politikai karrierje.
Tény: bár a baloldal vitte el a legtöbb szavazatot, ez nem jelenti azt, hogy képes lesz kormányt alakítani. Az abszolút többséghez 289 képviselőre van szükség, ám lapzártáig nem derült ki, hogy kik állhatnának össze egy koalícióba. A második forduló utáni héten a baloldal egyértelművé tette, hogy elkötelezte magát a kormányalakítás mellett, az Új Népi Front pártjai azonban megosztottak azzal kapcsolatban, hogy ki legyen a miniszterelnök. A Le Monde közlése szerint az Engedetlen Franciaország négy tagját is előterjesztette a kormányfői pozícióra: Manuel Bompard, Clémence Guetté, Mathilde Panot képviselőket, és ott van a listán Jean-Luc Mélenchon is, annak ellenére hogy a kampányban a szövetség több tagja is fogadkozott, nem ő lesz a jelölt. Az LFI a legnagyobb erő a baloldali blokkban, ezért úgy gondolják, hogy a miniszterelnöknek az ő soraiból kell kikerülnie. A francia sajtó arról számolt be, hogy a választás után egy héttel felmerült a 73 éves Huguette Bello egykori kommunista parlamenti képviselő neve, az ő jelölését azonban a szocialisták nem támogatták. Az alkotmány alapján Macronnak kell kineveznie a kormány vezetőjét, egyelőre Gabriel Attal marad az ügyvivő miniszterelnök. A francia elemzők szerint az új kormányfő kinevezése az olimpia végéig elhúzódhat, így a baloldal időt nyerne. Macron néhány nappal a második forduló után azt írta a sajtóban közzétett levelében: „Egyetlen politikai erő sem szerzett kellő többséget, és a választás után a tömbök és koalíciók mind kisebbségben vannak.” Ezért arra szólított fel „minden olyan politikai erőt, amely azonosul a köztársasági intézményekkel, a jogállamisággal, a parlamentarizmussal, az európai orientációval és a francia függetlenség védelmével, hogy kezdjen őszinte és lojális párbeszédet egy szilárd, szükségszerűen plurális többség megteremtéséhez”.
Az RN nyugodtan figyelheti a baloldali pártok civakodását: az elkövetkező évet biztosan ellenzékben fogja tölteni, ugyanis egy évig nem lehet újabb választást kiírni. Andrew Neil szerint könnyen lehet, hogy a politikai káoszból Marine Le Pen húz hasznot a 2027-es elnökválasztáson. A Nemzeti Tömörülés rekordszámú képviselőt küldhet a nemzetgyűlésbe, és kellemes távolságból figyelheti a kormányalakítás kudarcra ítélt folyamatát; bárki lesz ugyanis a miniszterelnök, minden bizonnyal bukásra van ítélve – értékelt Louis-Vincent Gave újságíró az UnHerdnek. Franciaország költségvetési hiánya egyre nagyobb, azonban a politikusok további pénzeket ígértek a szavazóknak. „A megosztott nemzetgyűlés keservesen fog tudni megegyezni a politikailag nehéz kiadáscsökkentésekről – mondta Léo Barincou, az Oxford Economics vezető közgazdásza a Reutersnek. – Ez ütközési pályára fogja állítani Franciaországot az EU új költségvetési szabályaival.” Ősszel terjesztik elő a 2025-ös költségvetést, amely várhatóan nem fog megfelelni az unió követelményeinek. Ez nehéz helyzetbe hozhatja az új kormányt.
A Nemzeti Tömörülés rekordszámú képviselőt küldhet a nemzetgyűlésbe”
Az elemzők szerint Macron abban bízhat, hogy sikerül átcsábítania az Új Népi Front mérsékeltebb tagjait, valamint a jobbközép egy részét egy centristák által vezetett koalícióba. Egy másik, a Reutersnek felvázolt opció értelmében Macronék és a baloldal egy-egy kiadásokkal kapcsolatos szavazáson megegyeznek majd anélkül, hogy koalícióra lépnének. A megosztottság azonban azt is jelenti, hogy az elnök hatalma jóval gyengébb, hiszen nem számíthat a nemzetgyűlés támogatására. A baloldali pártok azt ígérték, július 18-áig megegyeznek egy közös jelöltben, akkor ül össze először az új törvényhozás, a francia sajtó beszámolója szerint viszont nehézkesen haladnak az egyeztetések. Olivier Faure, a szocialisták vezetője a választás után egy héttel azt nyilatkozta a France 2 tévécsatornának: egyelőre nem járt sikerrel a megegyezés, de ne aggódjon senki, időbe telik. A Reuters azonban felhívta a figyelmet: még ha sikerülne is megtalálni a megfelelő jelöltet, és felállna mögötte a teljes Új Népi Front, kérdéses, hogy Macron felkérné-e őket kormányalakításra úgy, hogy 100 képviselő hiányzik az abszolút többséghez. Mindenesetre a francia szavazók, akiknek jelentős része már kiábrándult Macronból, valószínűleg nem felejtik el, hogy minden, ami az elkövetkező időszakban történik, azért eshet meg, mert az EP-voksolást követően az elnök úgy döntött: előre hozott választást ír ki.
***
Ezt is ajánljuk a témában
Ilyen az, amikor senkit nem érdekel, kinek van harmincnál több százaléka! Francesca Rivafinoli írása.