Lánczi Tamás hazudik, a korrupció feltárása nem a szuverenitás elleni támadás, hanem tényközlés
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/08/QN41dvgsUfoEgj6d5kF6n9Z4OqhydT2jY96GPA2THCs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Q0ZjQ1MDg3NzQyNzQ1ZjA5Yjc3NmM1NWY5N2UyZWRh.jpg)
A politikai számonkérés nem a felkent, főállású politikai osztály privilégiuma, ahogyan azt a Kádár-rendszer panel-biedermeier ideológiája hirdette.
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/08/QN41dvgsUfoEgj6d5kF6n9Z4OqhydT2jY96GPA2THCs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Q0ZjQ1MDg3NzQyNzQ1ZjA5Yjc3NmM1NWY5N2UyZWRh.jpg)
Becsüljük meg a hintapolitikát, mert olyan rettenetes idők is jártak már, amikor ezt se választhattuk!
Nyitókép: MTI/Miniszterelnöki Sajtóiroda/Fischer Zoltán
„A hintapolitika tehát nem szabad élet, hanem veszélyes játék, vékony mezsgyéken egyensúlyozás. Ha nem tetszik, mert veszélyes, mert fárasztó, hogy mindig ügyeskedni kell, akkor csak egyetlen dolgot lehet választani helyette. Rabok legyünk, vagy szabadok – így fogalmazta ezt meg Petőfi, tökéletesen leírva a magyarság Mohács utáni dilemmáját, még két évszázaddal a saját élete után is. Ha nem a hintapolitikát választjuk, akkor csak az egyoldalú odaadás marad, a feltétlen elszegődés valamelyik nagyhatalomhoz. Ennek is vannak hívei a magyar politikában. Csakhogy az ilyesmi nálunk mindig szabadságharcokba torkollott, és fog torkollani. Ez van, ilyenek a magyarok.
Becsüljük meg tehát a hintapolitikát, mert olyan rettenetes idők is jártak már, amikor ezt se választhattuk!
Volt, amikor készen kaptuk az elnyomást, és csak szabadságharcokat robbanthattunk ki válaszul. Ha tetszik, ha nem, a magyar történelem epizódjainak – a történelmi tapasztalataink fényében – kétféle lehetséges kifutása van:
I. vesztes szabadságharc, és megalázó kibékülés az agresszorral
II. hintapolitika
Igaz, ami igaz, tartós sikert egyikben sem tudtunk felmutatni az elmúlt fél évezredben. Az egyoldalú elszegődés végül mindig eldurvul, aztán szabadságharc a vége, mert a magyarságnak van egy elég magas, ám egyértelmű tűréshatára. Így ez is csak időleges békét jelent. A hintapolitikában pedig elég egy-két elhibázott lépés, és évtizedek építőmunkája veszhet kárba. Ha irányítani akarjuk a saját sorsunkat – márpedig eddig mindig akartuk, miért pont most engednénk el? –, akkor csak a ravasz és türelmes hintapolitika marad. Abba érdemes sok energiát fektetni, hogy politikai nemzedékeken át olyan vezetők vegyék át egymástól a stafétát, akik értik, hogy hogyan és miért kell ezt csinálni.”