Nyitókép: Pancake Pictures / Image Source / Image Source via AFP
Szeretünk ünnepelni; születés- és névnapok, házassági évfordulók, nemzeti- és vallási ünnepek mellett például április 30-án volt a méhek napja (a rádió is bemondta), július 16-án van a kígyóké, július 22-én a fodrászoké, november 21-e a halászat világnapja, de egyéb állatoknak, szubkultúráknak, ételeknek és a takarékosságnak, a víznek és a Földnek egyaránt vannak napjai. A legtöbbről persze fogalmunk sincs, mert nem érintenek minket.
Ma viszont a legfontosabb, a világ összes lakóját érintő ünnep van: anyák napja.
Ugyanis mindenkinek van édesanyja, aki megszülte.
Mindannyian egyek vagyunk abban (nők-férfiak, öregek-fiatalok, fehérek-négerek, okosak-ostobák, DK-szavazók, Magyar Péter-rajongók, fideszesek, mi hazánkosok), hogy valamennyiünket anya szült. Sztálinnak és Gyurcsánynak, Beethovennek, Petőfinek, sőt József Attilának is; mindenkinek volt édesanyja. (Talán Cseh Katalin kivétel, amiképpen ő az élet továbbadásáról vélekedik, az alapján gyaníthatóan úgy születhetett, mint a Mézga sorozatban MZ/X, akinek egy lombik volt a szülőanyja, de még ő is megsiratta, amikor az egyik epizódban összetört…)
Amióta az enyém meghalt, a feleségemen, sőt most már a lányomon látom elsősorban az anyaságot, ami nemzedékről nemzedékre öröklődik az egysejtűtől kezdve,
és pont olyan szent és csodálatos, fáradságos és gyönyörűséges, áldozatos és örömteli, mint évezredek óta mindig.
A nőiesség lényege az anyaság (testileg és lelkileg egyaránt), mint ahogy a férfiasságé az erő és a védelem, amivel a nőt és a gyermekeit óvja. A feminizmus tehát nem a nő férfivá tétele, amint ezt sokan értelmezik, hanem a női szerepnek a férfiéval való egyenrangúságának elismertetése. Az anyák napja tehát a legfeministább ünnep, ráadásul ezt a férfiak is önként és jó szívvel elismerik és támogatják. A nő ugyanis nem a férfi ellenfele vagy versenytársa, amiképpen azt a mérőverák elképzelik, hanem tőlük különböző, egymást egésszé kiegészítő fele-ségek.
A legnagyobb hazugság és csalás, a legsértőbb devalválása a női nemnek, amikor valakiről azt mondják: „csak” anya. Holott ez a legmagasabb rendű önmegvalósítás. Az élet továbbadása és a leendő generáció felnevelése.
Egyszerre gyakorol tucatnyi szakmát nem idegenek ellátására vagy szórakoztatására, nem pénzért vagy elismerésért, hanem a maga örömére.
Az anya pedagógus, orvos és ápolónő, pszichológus, szakács, fodrász, szabó, menedzser, sofőr, énekes-színész stb. A legsokrétűbb, de mégis minden nőben, nagyképű tanfolyamok és képzések nélkül is ott szunnyadó ősi tudás, amit az ösztönök és a szeretet táplálnak.