Elkotyogta Meloni, miben nem ért egyet teljesen Orbán Viktorral
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/09/knflTuTxaayQdCLwo0JYt8nCvf6Fdbi5Pf3nsgOfRZM/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkyNjY1NmYyNDNmZTRjNDliOTg1NDFmZjUzYjYwZGM4.jpg)
Az olasz miniszterelnök ebben a kérdésben teljesen hajthatatlan.
![](https://cdn.mandiner.hu/2024/09/knflTuTxaayQdCLwo0JYt8nCvf6Fdbi5Pf3nsgOfRZM/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkyNjY1NmYyNDNmZTRjNDliOTg1NDFmZjUzYjYwZGM4.jpg)
A rendes tagállamok megszavazták az LMBTQ-jogokat, Meloni pedig Romániával és Bulgáriával tartott, írja az újság.
Nyitókép: ANDREA CALANDRA / NURPHOTO / NURPHOTO VIA AFP
Nagyon kiverte a biztosítékot a La Repubblicánál, hogy Giorgia Meloni kormánya nem írta alá az EU Tanácsának belga elnöksége által kibocsátott uniós nyilatkozatot az európai politika LMBTQ-barátabbá tételéről. (Ezt egyébként Kelet-Európa szinte zárt egységként nem tette meg, Észtországon és Lengyelországon kívül minden 2004-ben vagy azután csatlakozott tagállam elutasította.) Ezért print kiadásukban kétszer, illetve hírportáljukon is nekimentek Meloni miniszterelnöknek.
Mindegyik írásban sikerült egy nagyot orbánozniuk is.
Az online La Repubblicában Michela Marzano azt írja: míg Sergio Mattarella elnök emlékeztette az olaszokat a homo-, bi- és transzfóbia elleni nemzetközi napon, hogy „a másság el nem fogadása a demokrácia mélységes megsértése”, addig az ennek kapcsán szervezett konferencián egyetlen kormányzati tisztviselő sem volt jelen, csak egy bürokrata, aki mindenre nemet mondott. Nemet az LMBTQ-emberek jogainak védelmére szolgáló konkrét intézkedésekre, a prevencióra, a jogalkotási hiátusok befoltozására, illetve az egynemű szülők gyermekeinek védelmére is. „Nem, köszönöm! Mint Magyarország, Románia és Bulgária. Nem, köszönöm! Ellentétben az EU összes többi nagy tagállamával” – riogat az újságíró.
Felhánytorgatja azt is, hogy a hivatalnoki „nem” mögött nyilvánvalóan Eugenia Roccella esélyegyenlőségi miniszter döntése van,
meg „a tűrhetetlen blabla arról, hogy »a genderből elég volt már«”.
S azon is kesereg, hogy Olaszország ma az EU egyetlen olyan alapító tagja, ahol nincs „gyűlöletbűncselekmények elleni törvény”, hogy Olaszország „nem védi meg az LMBTQ-embereket, és B kategóriás gyermekekként kezeli az egynemű szülők gyermekeit”.
„Olaszország nagyon sok mindent deklarál,
de a tények szintjén kérlelhetetlenül az orbáni illiberális modellhez igazodik” – jut el a lényeghez Marzano,
aki sorait a Szentírás idézésével zárta: „Még azt is láttam a nap alatt, hogy a törvény helyén törvénytelenség van, az igazság helyén pedig gonoszság” – írva vagyon a Prédikátor könyvében.
A print La Repubblicában a Meloni-beleszállás megtisztelő feladata Gabriella Ceraminak jutott, aki azt írja:
ahogy Bulgária, ahogy Románia, úgy Olaszország is elfogadta az anti-LMBTQ-modellt”,
s ezzel a nagy országok között egyedül „feküdt keresztbe a kontinens többi része álláspontjának”. Erre a döntésre szerinte azért volt szükség, mert Meloninak meg kell erősítenie jobboldali szavazóbázisát „azzal, hogy Magyarországgal szavaz”. Dicséri viszont a balközép Demokrata Pártot, akik hangosan elítélték Meloni döntését, és újfajta, „harcias klímát” honosítottak meg a kampányban: annak klímáját, hogy „Mi vagyunk Európa, Meloni pedig az Orbán.”