„A progresszivitás visszaállításának ígérete ugyanis 2014-ben jelentős fegyvertény lesz bármelyik ellenzéki párt kezében: a választók pedig valószínűleg bizalmat szavaznának egy ilyen lépésnek, hiszen jókora részük támogatná »a fizessenek többet a gazdagok« (sic!) elvet. Ezt a csábító szólamot pedig még olyan kezdeményezésekkel is meg tudnák fejelni a Fidesz vetélytársai, mint az unortodox közterhek, a sárgacsekk-, a telefonadó és a hasonló intézkedések megszüntetése. Ezek ellen pedig a mostani kormánypárt részéről kevés lesz azzal kampányolni – bármennyire is hisznek benne -, hogy az egykulcsos adó hosszú távon képes lesz majd élénkíteni a gazdaságot: a választók az alapján fognak szavazni, amit a négy éves ciklus alatt tapasztaltak.
Most vagy soha? - tehetnénk fel a kérdést, azonban koránt sem biztos, hogy az IMF-tárgyalás alkalmat teremtene a Fidesz számára a progresszivitás felé való visszatáncolásra. Hiszen jóllehet, ügyes és eszes kommunikációval a kormány saját javára fordíthatná az egykulcs feladásának »kikényszerítését«, ám ez a hatás közel sem garantált. Az emberek ugyanis az »igazságtalan« (sic!) adóztatás évei után akár egyfajta megmentőt is beleláthatnának a »gazdagokat is megsarcoló«, Robin Hoodként érkező Valutaalapban.”